Музичне мистецтво в освітологічному дискурсі
Електронний науковий журнал "Музичне мистецтво в освітологічному дискурсі" має на меті висвітлення актуальних проблем підвищення ефективності викладання мистецьких дисциплін у вищих навчальних закладах України. Видання адресовано науковцям, викладачам середніх, професійних та вищих навчальних закладів освіти, студентам, аспірантам, докторантам, усім, хто цікавиться сучасними тенденціями розвитку мистецької освіти. Видання засновано у 2016 р. На підставі рішення Вченої ради Київського столичного університету імені Бориса Грінченка (протокол № 11 від 29 серпня 2024 року) змінено формат видання з друкованого на електронний журнал "Музичне мистецтво в освітологічному дискурсі". ISSN 3041-1513 Online Науковий журнал індексується: Google Scholar (Google Академія) Бібліометричний профіль журналу Бібліометрика української науки Мови видання: українська, англійська Засновник видання: Київський столичний університет імені Бориса Грінченка. Адреса редакції: бульвар Ігоря Шамо, 18/2, Київ, Україна Періодичність виходу: 1 раз на рік. Київський столичний університет імені Бориса Грінченка утворений 26 грудня 2023 року шляхом злиття Київського університету імені Бориса Грінченка і Муніципального закладу вищої освіти «Київської Академії мистецтв» та є їх правонаступником (на підставі рішення Київської міської ради від 23.06.2022 р. №4754/4795). Платформа: Open Journal System.
Borys Grinchenko Kyiv Metropolitan University.
ІНТЕГРАЦІЯ ВОКАЛЬНО-ХОРОВИХ ДИСЦИПЛІН У ДУХОВНОМУ РОЗВИТКУ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ МУЗИЧНОГО МИСТЕЦТВА
Духовний розвиток особистості — це складний та багатогранний процес, який потребує уваги як з боку викладачів, так і з боку майбутніх фахівців музичного мистецтва. Духовний розвиток сприяє утворенню єдності між внутрішнім та зовнішнім світом студента, що дає йому змогу не тільки оволодівати технічними навичками гри на музичному інструменті, а й заглиблюватися у зміст, засоби музичної виразності, кульмінацію твору, вбираючи його емоційний та культурний контекст. Духовний розвиток особистості, здатної до неперервної освіти, самовдосконалення і саморозвитку, до компетентного визначення себе у внутрішньому та зовнішньому просторі є одним із головних завдань сучасної освіти. Для розв’язання цієї проблеми ефективним засобом є залучення музики як специфічного виду мистецтва, яке допоможе сформувати і розвинути духовні сили особистості та спрямувати її внутрішній світ за канонами Добра, Істини й Краси. У статті розглянуто ключові аспекти духовного розвитку, які супроводжують майбутніх фахівців музичного мистецтва у навчальному процесі, а саме: організаційні форми навчання, міждисциплінарний зв’язок музичних дисциплін, інтеграція дисциплін вокально-хорового циклу тощо.
Авторське право (c) 2025 Музичне мистецтво в освітологічному дискурсі
ЗМІСТ І СТРУКТУРА МИСТЕЦЬКО-ТВОРЧОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ ДІТЕЙ ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ
У статті визначено зміст і структуру мистецько-творчої компетентності дітей дошкільного віку. З’ясовано сутність ключової мистецько-творчої компетентності як здатності дитини практично реалізовувати свій художньо-естетичний потенціал та елементарно застосовувати мистецькі навички для отримання бажаного результату в різних видах мистецько-творчої діяльності (музичній, образотворчій, хореографічній, театралізованій тощо). Виявлено специфіку художньої діяльності дитини дошкільного віку як поєднання сприймання мистецтва та практичної діяльності, що може відбуватись на репродуктивному й творчому рівнях і мати матеріальні (малюнок, аплікація, витинанка тощо) та нематеріальні (пісня, танець, театральний образ тощо) втілення художніх образів у мистецьких творах. Проаналізовано різні підходи до структурування і визначення складників мистецько-творчої компетентності дітей дошкільного віку. У контексті дослідження виокремлено такі компоненти зазначеної якості: емоційно-мотиваційний, що включає різноманітні прояви емоційного й мотиваційного ставлення дітей до мистецько-творчої діяльності (інтерес, захоплення, отримання певних емоцій від процесу та результату власної мистецької творчості тощо); мистецько-пізнавальний, який передбачає сформованість у дитини відповідних її віку та вимогам чинних документів мистецьких знань, умінь і навичок, а також спроможність практично реалізувати їх у різних видах мистецької діяльності; продуктивно-творчий, що передбачає спрямованість і здатність дитини до творчої реалізації наявних знань, умінь і навичок у різних видах мистецтва, розкриття її мистецько-творчого потенціалу в різноманітній мистецькій діяльності. Визначено роль закладу дошкільної освіти щодо повноцінної реалізації компетентнісного підходу, зокрема формування мистецько-творчої компетентності дітей дошкільного віку.
РОЗВИТОК ВИЩОЇ МУЗИЧНОЇ ОСВІТИ В УКРАЇНІ У XIX - НА ПОЧАТКУ XX СТОЛІТТЯ: ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ВИМІР
У статті обґрунтовується метаісторичний підхід до вивчення процесу становлення та розвитку вищої музичної освіти в Україні у рамках сучасних державних кордонів. Беручи за основу тривимірну методологічну модель, у статті зосереджується увага на просторовому (європейському) векторі в ціннісно-смисловій системі координат, який актуалізує геополітичний та полікультурний чинники процесу розвитку вищої музичної освіти в Україні у ХІХ – на початку ХХ століття, цивілізаційний, культурологічний та аксіологічний методологічні підходи. В статті з`ясовуються передумови, здійснюється періодизація становлення та розвитку інституційних форм вищої музичної освіти в Україні у ХІХ – на початку ХХ століття у контексті західноєвропейських традицій, висвітлюється діяльність Консерваторії Галицького музичного товариства у Львові та її очільників, зокрема організаційна та педагогічна діяльність Йогана Рукгабера, Кароля Мікулі, Рудольфа Шварца, Мечислава Солтиса. Встановлено, що музична освіта в Україні розвивалася при активній взаємодії різних національних культур. Заклади вищої музичної освіти постали як полікультурні середовища, в рамках яких відбувався діалог вітчизняних та європейських музично-освітніх традицій. В результаті, вітчизняна освіта збагатилася в результаті творчої та педагогічної діяльності відомих діячів музичної культури – представників інших національних культур. Разом з тим відбувався процес утвердження питомо українських національних рис в музичній освіті, а представники української наукової та творчої інтелігенції брали активну участь у розбудові музичної культури та освіти європейських країн.
МИСТЕЦЬКИЙ АСПЕКТ КЛЮЧОВИХ КОМПЕТЕНТНОСТЕЙ СУЧАСНОГО ШКОЛЯРА-ПІДЛІТКА
Освітня реформа сучасних закладів загальної середньої освіти України знаходиться в умовах глобалізаційних викликів спрямована на підвищення якості освіти, шляхом активного упровадження особистісно й компетентнісно-орієнтованого навчання, виховання та розвитку здобувачів освіти. Подана публікація присвячена визначенню змісту мистецького аспекту десяти компетентностей сучасного школяра-підлітка, згідно Концепції «Нова українська школа». Автори розглядають ключові компетентності школярів (спілкування державною (і рідною у разі відмінності) та іноземними мовами, компетентності в природничих науках і технологіях; інформаційно-цифрова, соціальні і громадянські компетентності, ініціативність і підприємливість, загальнокультурна, математична екологічна грамотність та уміння вчитися впродовж життя) у світлі сучасних реалій і вимог Нової української школи; здійснюють аналіз специфіки формування ключових комптентностей на уроках мистецтва, надають аргументацію можливостей розвивального впливу мистецтва на формування особистості учнів підліткового віку. Авторами розглядаються особливості підліткового віку, ґрунтовно описується історія виникнення компетентнісного підходу в освіті, подається власне бачення проблем мистецької освіти, звертається особлива увага на методологічний інструментарій НУШ, який має у своїй основі заміну освітньої парадигми репродуктивного засвоєння знань, умінь та навичок на дитино-центричну педагогіку партнерства. Особлива увага приділяється здатності мистецтва впливати на комунікативні властивості учнів-підлітків, на розкриття здібностей та обдарувань через мистецьку діяльність на уроках художньо-естетичного циклу, на креативне самовираження школярів у сфері культури засобами мистецької діяльності, на їх особистісні властивості до проявів ініціативності та підприємливості.
ПРИНЦИПИ ФОРМУВАННЯ ВИКОНАВСЬКОЇ МАЙСТЕРНОСТІ МАЙБУТНЬОГО ЕСТРАДНОГО СПІВАКА НА ЗАНЯТТЯХ ВОКАЛУ
У статті розкрито проблему формування виконавської майстерності майбутнього естрадного співака як основи його професіоналізму. Авторами опрацьовано та проаналізовано науково-методичну літературу, що висвітлює сутність музично-виконавської майстерності, специфіку та складові вокально-виконавської майстерності, а також основні етапи та принципи її формування в майбутніх естрадних співаків на заняттях вокалу. З’ясовано, що вокально-виконавська підготовка є тим потужним важелем, що сприяє формуванню виконавської майстерності майбутнього естрадного співака, оскільки вона містить практично-творчі види діяльності, спрямовані на накопичення спеціальних знань щодо роботи вокального апарату, здобуття вмінь щодо оволодіння вокальною технікою, а також на набуття особистісно-професійних якостей та цінностей. Обґрунтовано компетентнісний підхід як такий, що спрямований на комплексний розвиток та удосконалення основних вокально-виконавських умінь в майбутнього естрадного співака й узгодженість комплексу професійних знань, необхідних для майбутньої виконавської діяльності. Авторами окреслено основні сутнісні складові виконавської майстерності майбутнього естрадного співака, зокрема такі як виконавська техніка, індивідуальна сольна манера, образно-емоційна виразність, інтерпретація, артистизм, виконавська культура тощо. Наголошено на вагомості непереривності, самовідданості, самодисципліні, а також прагненні до самовдосконалення й самовираження на шляху набуття виконавської майстерності здобувачем музичної освіти. Власне виконавську майстерність естрадного співака автори трактують як володіння високим рівнем виконання, що характеризується гармонійним поєднанням його технічної складової (досконале володіння співаком всім арсеналом вокальної виконавської техніки) із здатністю до глибокого проникнення в сутність вокального твору з подальшим переживанням його художньо-образного змісту та переконливим артистичним втіленням у реальному цікавому та неповторному звучанні. Наголошено, що формування виконавської майстерності в майбутніх здобувачів музичної освіти є необхідною ланкою процесу успішного становлення музичних талантів і забезпечення їх майбутньої професійної кар’єри в галузі естрадного вокального мистецтва.
ЗМІСТ І КОМПОНЕНТНА СТРУКТУРА ТВОРЧОЇ ІНДИВІДУАЛЬНОСТІ МАЙБУТНІХ АРТИСТІВ-ВОКАЛІСТІВ НА ЗАНЯТТЯХ СОЛЬНОГО СПІВУ
Стаття присвячена проблемі формування творчої індивідуальності майбутніх артистів-вокалістів на заняттях сольного співу. Розкрито зміст і компонентну структуру творчої індивідуальності, яка включає мотиваційно-ціннісний, операційно-практичний, емоційно-рефлексивний та результативно-корекційний компоненти. Опрацьовано наукові праці, що розкривають сутність поняття «творча індивідуальність», її складові та фактори розвитку в процесі вокально-виконавської діяльності. Обґрунтовано значення особистісно орієнтованого підходу, інтеграції інноваційних методів навчання та гармонійного поєднання технічних і художніх навичок під час професійної підготовки студентів. Зазначено, що розвиток творчої індивідуальності залежить від взаємодії психологічних, педагогічних і мистецьких чинників, що створюють умови для творчого самовираження та самореалізації студентів. Визначено роль національного вокального репертуару як засобу формування художньо-естетичних смаків та патріотичного виховання майбутніх артистів. Розглянуто інтеграцію методів самостійної роботи студентів у навчальний процес як чинник розвитку творчої активності й відповідальності. Акцентовано на необхідності формування індивідуальної траєкторії навчання, що сприяє максимальному розкриттю потенціалу кожного студента з урахуванням його психофізіологічних особливостей. Визначено педагогічні умови, що сприяють розкриттю творчого потенціалу майбутніх виконавців, зокрема через вдосконалення методів навчання сольного співу та використання національного вокального репертуару. Визначено сутність системного підходу у формуванні професійної майстерності вокалістів, що забезпечує гармонійний розвиток технічних, художніх та емоційних складових творчої діяльності. Подальші дослідження мають зосереджуватися на інтеграції сучасних і традиційних педагогічних підходів у контексті формування творчої індивідуальності студентів.
ВИКОНАВСЬКА КУЛЬТУРА ПІДЛІТКІВ ЯК МУЗИЧНО-ПЕДАГОГІЧНА ПРОБЛЕМА
Стаття присвячена проблемі формування виконавської культури підлітка, яка висвітлена як частина загальної культури. Своєю чергою, культура як явище розглядається в ретроспективній послідовності, акцентуація при ретроспекції була на особливостях мистецьких стилів та музичного мистецтва. Детально розкрито особливості формування культури як явища в епоху Античності, із висвітленням впливу міфологічного світогляду на формування мистецтва. При розгляді доби Середньовіччя вказана зміна світогляду з міфологічного на релігійний; звернена увага на відокремлення музики, призначеної для мирського життя, від церковної; розглянуті передумови виникнення григоріанського співу та особливості виконання. Зазначено про культурний підйом у період Відродження; повернення до античних зразків, а також вказано на філософську ідею людиноцентричності як важливого чинника у формуванні культурного запиту. При розгляді епохи Просвітництва зазначається важливість духовно-моральних якостей людини та розвиток інтелектуальних здібностей. Панівним жанром музичного мистецтва в цей період є опера. Новітні часи ознаменовуються рушійними науковими відкриттями, що, своєю чергою, ґрунтовно вплинули на формування культурного середовища. Висвітлено радикальні зміни культурного життя в цей період внаслідок таких факторів: науково-технічні відкриття, інновації в галузі медицини, зміни суспільно-правового устрою. У сучасний період людства культура та культура поведінки взаємопов’язані й доволі часто ототожнюються. Також у статті проаналізовано дослідження науковців щодо поняття педагогічної культури та які фактори впливають на її формування. Важливими чинниками педагогічної культури визначено педагогічну майстерність, педагогічну взаємодію та педагогічну інтуїцію. Вказані особливості педагогічної майстерності й типові ознаки. Розглянута педагогічна інтуїція як провідний елемент педагогічної культури. Наголошується на важливості ролі педагога в педагогічній взаємодії між учнем та викладачем.
ЗАГАЛЬНА МУЗИЧНА ОСВІТА ВЕЛИКОЇ БРИТАНІЇ: СТАН, РЕАЛІЇ, ПЕРСПЕКТИВИ
У статті здійснено спробу комплексного дослідження досвіду організації загальної музичної освіти Великої Британії, що є цінним для реформування та вдосконалення української освітньої системи. Розглянуто історичні етапи розвитку британської музичної освіти, починаючи від впровадження Національної освітньої програми 1988 року, що заклала основу для створення єдиних стандартів навчання музики в школах, до сучасних ініціатив, спрямованих на забезпечення доступності та рівності у сфері музичного виховання. Проаналізовані ключові державні та громадські ініціативи, серед яких «Youth Music» та «National Plan for Music Education». Досліджено роль цих програм у підтримці музичної освіти, наданні можливостей для навчання дітей з різних соціальних груп, розвитку креативних здібностей молоді та сприянні співпраці між освітніми, культурними та громадськими інституціями. Особлива увага зосереджена на функціонуванні музичних хабів — регіональних центрів, які відіграють важливу роль у координації музичної освіти, наданні учням доступу до музичних інструментів, гуртків, оркестрів, хорів та професійного наставництва. Проаналізовано ефективність їх діяльності, механізми фінансування та значення для розвитку талановитої молоді. Стаття висвітлює основні виклики, з якими стикається британська музична освіта, зокрема проблеми фінансування, кадрового забезпечення та нерівномірного доступу до музичних ресурсів у різних регіонах. Узагальнено перспективи адаптації британського досвіду в контексті української системи музичної освіти, підкреслено важливість законодавчої підтримки, міжінституційної співпраці та розширення можливостей для творчого розвитку учнів. Окремо наголошено на значенні сучасних цифрових технологій у навчальному процесі, що сприяють інтеграції інноваційних методик викладання музики. Зазначено, що формування національної стратегії музичної освіти в Україні потребує системного підходу, який поєднує державну політику, наукові дослідження та практичний досвід педагогів.
УКРАЇНСЬКЕ МИСТЕЦТВО І ОСВІТА В ЗАРУБІЖЖІ: ДОСВІД ВИДАТНИХ МИТЦІВ І ПЕДАГОГІВ
Осмислюючи реальний стан професійної музичної культури України, можна сказати: ми так далеко відійшли від традиції, що вже й самі не віримо в її духовну вартість. Звільнившись від радянської ідеології у 90-х рр. ХХ ст., мистецька освіта впродовж останніх тридцяти років незалежної України не звільнилася все ж від «московського духу» як у питанні мови, так і в питанні національного світогляду. У музичних закладах вищої освіти студентів навчали насамперед чужого: історія російської музики, потім історія світової музики й насамкінець історія української музики. Щодо народної музичної культури, яка жила за законами усної традиції, то вона взагалі опинилася просто на периферії, як предмет з курсу історії української музики. Повернення до національних витоків нині стало головним завданням, як для освіти, так і для мистецької практики. Тому таким важливим нині є питання актуалізації досвіду педагогів і митців українського зарубіжжя, творчість яких міцно вкорінена в українські традиції. Однак доля української культури й освіти віддавна складалася так, що її творці змушені працювати на чужих теренах. Багатьох із них уже найменовано представниками тих культур. Поза межами нинішньої України жили і творили видатні українські діячі культури, мистецтва й освіти, які збагачували інші держави своїми інтелектуальними й духовними набутками. Але довголітня ідеологічна ізольованість України від світу не давала можливості мати цілісну уяву про їхню діяльність. І лише після набуття Україною незалежності до неї поволі повертаються імена диригентів, композиторів, педагогів, музичних діячів українського зарубіжжя, мало відомих і зовсім невідомих в Україні, але добре знаних і поцінованих у світі. Серед них такі геніальні постаті української культури, як Дмитро Бортнянський, Олександр Кошиць, Нестор Городовенко, Ярослав Барнич. Протягом багатьох років талановита українська інтелігенція докладала великих зусиль для підготовки інтелектуального підґрунтя задля духовного відродження нації та відновлення її державності. Адже талановиті культурні діячі, митці й педагоги, які залишили по собі геніальну творчу спадщину, не тільки наповнили скарбницю світової духовності, але й зробили вагомий внесок у збереження національного мистецтва та освіти.
ФОРМУВАННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ІДЕНТИЧНОСТІ МАЙБУТНІХ АРТИСТІВ-ВОКАЛІСТІВ НА ЗАНЯТТЯХ СОЛЬНОГО СПІВУ
Стаття присвячена проблемі формування національної ідентичності майбутніх артистів-вокалістів на заняттях сольного співу. Опрацьовано наукові праці, що розкривають сутність ключових та дотичних понять: «ідентичність», «нація», «самоідентичність», «громадянська ідентичність», «етнічна ідентичність», «українська ідентичність». З’ясовано, що поняття нації є ширшим в порівнянні з етносом, адже представляє більш широку систему взаємозв’язків між соціальними групами, в основі якої лежить соціокультурна, історична спільність, що зі свого боку й визначає характерні риси тієї чи іншої нації як соціоцивілізаційного утворення. Наголошено, що вагому роль у формуванні національної ідентичності у студентів закладів вищої мистецької освіти відіграє саме український репертуар, який відображає духовні цінності, культуру, звичаї та побут українців, світогляд й історичне минуле народу. Зазначено, що художньо-образне втілення твору потребує розкриття історичного контексту та дослідження творчо-біографічних відомостей про авторів музики й тексту, здійснення глибокого інтерпретаційного, герменевтичного та семантичного аналізу. Визначено, що формування національної ідентичності майбутніх артистів-вокалістів на заняттях сольного співу є цілеспрямованим і системним процесом утворення стійкого емоційного зв’язку студента з українським народом, його матеріальною, духовною спадщиною із застосуванням традиційних та сучасних методів, прийомів і форм навчання, вивченням творів патріотичного змісту українських композиторів і поетів, засвоєння традицій національної школи співу та принципів української вокальної педагогіки. Визначено, що подальшого дослідження потребують методи та прийоми навчання сольного співу, спрямовані на посилення національно-патріотичного виховання як невід’ємної складової освітнього процесу у вищій школі в умовах війни та в період післявоєнного відновлення держави.
ФОРМУВАННЯ НАВИЧОК САМОСТІЙНОЇ РОБОТИ МАЙБУТНІХ ВИКЛАДАЧІВ НА ЗАНЯТТЯХ ЗІ СПЕЦІАЛЬНОГО МУЗИЧНОГО ІНСТРУМЕНТУ
У статті розглянута проблема формування навичок самостійної роботи майбутніх викладачів фортепіано на заняттях зі спеціального музичного інструмента. Автором проведено теоретичний аналіз наукових джерел з означеної проблематики, визначено мету статті. Розкрито сутність понять: «самостійність», «самостійна робота», «самостійна робота учня». Для повного розкриття вищеподаних понять автор звертається до робіт зарубіжних та вітчизняних психологів та педагогів (В. Буряк, К. Юнг, Б. Єсипов, С. Свириденко, Лі Сіюнь та ін.). У роботі автор конкретизує наукові дефініції таких понять, як «самоосвіта» та «саморозвиток», визначає їх сутність та змістове наповнення. Окреслено поняття «творча самостійність» (Дубровіна І. В.). Автор розділяє думку сучасної дослідниці Ліпської С. Л. щодо важивості якісного педагогічного керівництва процесом виховання творчої самостійності учнів та висвітлює запропоновані нею етапи виховання творчої самостійності здобувачів освіти. У статті для кращого розуміння змістового наповнення навчальної дисципліни «Спеціальний музичний інструмент» зроблений акцент на фахових компетентностях та програмних результатах навчання за освітньо-професійною програмою «Музичне мистецтво» першого (бакалаврського) рівня вищої освіти за спеціальністю 025 «Музичне мистецтво», галузі знань 02 «Культура і мистецтво», яка реалізується на факультеті педагогіки, психології, соціальної роботи та мистецтв у Ніжинському державному університеті імені Миколи Гоголя. Означено мету занять зі спеціального музичного інструмента та важливість педагогічного супроводу викладача фортепіано під час аудиторної роботи зі студентами у вищій школі. Надано методичні поради щодо формування навичок самостійної роботи у майбутніх викладачів фортепіано на заняттях зі спеціального музичного інструмента у вищих закладах мистецького спрямування. Наприкінці статті автором зроблено висновки, що постійна увага до організованої самостійної діяльності студентів під керівництвом викладачів має стати потужним фактором саморозвитку кожної особистості, яка здобуває освіту у вищому закладі мистецького спрямування. Набуті навички самостійної роботи під час творення мистецтва стануть в подальшому запорукою життєвого успіху кожного студента, допоможуть йому вирішувати різної складності проблеми та творчо підходити до будь-якої справи.
ПІДГОТОВКА МАЙБУТНІХ АРТИСТІВ-ВОКАЛІСТІВ ДО РОБОТИ В МЮЗИКЛІ
Стаття присвячена виявленню особливостей роботи та професійної підготовки артиста-вокаліста мюзиклу — одного з найактуальніших жанрів XXI століття. Показано, що становлення мюзиклу як синтетичного жанру здійснювалося під впливом музичного театру, опери, оперети, водевілю, менестрель-шоу, бурлеску, а поява таких його різновидів, як американський, британський, французький та вітчизняний, було обумовлено специфікою національних композиторських шкіл, сюжету, трактування драматургії та форм театральної практики. Обґрунтовується думка, що універсальність жанру висуває низку особливих вимог до акторів. Для більш глибокого та багатогранного уявлення про діяльність артиста-вокаліста сучасного мюзиклу пропонується його професіограма. Вона містить загальну характеристику змісту роботи співака (функції, обов’язки та завдання), а також включає аналіз вимог, що висуваються до професійних знань, умінь, навичок, ділових та особистісних якостей виконавця. Для конкретизації основних напрямів професійної підготовки артиста-вокаліста мюзиклу у статті розглянуто також ключові компоненти його виконавської діяльності — вокальна, акторська, хореографічна робота та робота над сценічним іміджем. Робиться висновок про те, що складання професіограми дозволяє позначити професійні вимоги для пошуку індивідуальної освітньої стратегії підготовки, вдосконалення артистичної майстерності та формування спеціалізованих освітніх програм у навчальних закладах відповідного профілю та рівня, у тому числі — і в системі початкової мистецької освіти.
ПЕДАГОГІЧНА ДІАГНОСТИКА СФОРМОВАНОСТІ НАВИЧОК СЛУХОВОГО САМОКОНТРОЛЮ МАЙБУТНЬОГО ВИКЛАДАЧА МИСТЕЦЬКОЇ ШКОЛИ
У статті представлено результати діагностики стану сформованості навичок слухового самоконтролю майбутнього викладача мистецької школи на заняттях з інструментального ансамблю. Розглянуто критерії (потребово-рефлексійний, когнітивно знаннєвий, перцептивний, праксеологічний), за якими відстежувався рівень сформованості досліджуваного явища, показники, що конкретизували ці критерії, а також методи діагностики. Під час діагностики потребово-рефлексійного критерію було відстежено такі показники: рівень сформованості позитивної мотивації до формування навичок слухового самоконтролю майбутнього викладача мистецької школи на заняттях з інструментального ансамблю, міра володіння рефлексійними навичками самоаналізу та самооцінки в процесі гри на музичному інструменті; когнітивно-знаннєвого критерію: рівень сформованості знань про музикальний слух, внутрішньослухові уявлення, самоконтроль, слуховий самоконтроль та способи їх застосування на заняттях з інструментального ансамблю, міра засвоєння знань та володіння уміннями гри в інструментальному ансамблі; перцептивного критерію: ступінь сформованості внутрішньослухових уявлень на заняттях з інструментального ансамблю, здатність до відтворення звукового еталона на заняттях з інструментального ансамблю; праксеологічного критерію: ступінь розвиненості вмінь слухового аналізу й сприйняття музичного твору на заняттях з інструментального ансамблю, міра сформованості навичок слухового самоконтролю майбутнього викладача мистецької школи на заняттях з інструментального ансамблю. У процесі дослідження були застосовані методи кількісної та якісної обробки результатів. На констатувальному етапі педагогічного експерименту шляхом спостереження, анкетування, тестів, творчих завдань, бесіди, ранжування та методу експертної оцінки з’ясовано стан сформованості навичок слухового самоконтролю та виявлено шляхи удосконалення й модернізації процесу формування навичок слухового самоконтролю майбутнього викладача мистецької школи на заняттях з інструментального ансамблю.