Музичне мистецтво в освітологічному дискурсі
Про журнал Науковий журнал "Музичне мистецтво в освітологічному дискурсі" має на меті висвітлення актуальних проблем підвищення ефективності викладання мистецьких дисциплін у закладах вищої освіти України. Видання адресовано науковцям, викладачам середніх, професійних та вищих навчальних закладів освіти, студентам, аспірантам, докторантам, усім, хто цікавиться сучасними тенденціями розвитку мистецької освіти. Видання засновано у 2016 р. На підставі рішення Вченої ради Київського столичного університету імені Бориса Грінченка (протокол № 11 від 29 серпня 2024 року) змінено формат видання з друкованого на електронний журнал "Музичне мистецтво в освітологічному дискурсі". ISSN 3041-1513 Online DOI: 10.28925/2518-766X УДК: 78 Ідентифікатор медіа: R40-06852 (рішення №373 від 05.02.2026 Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення). Науковий журнал «Музичне мистецтво в освітологічному дискурсі» включено до переліку наукових фахових видань України (Категорія «Б»), у яких можуть публікуватися результати дисертаційних робіт на здобуття наукових ступенів доктора і кандидата наук за спеціальністю : 011 - Науки про освіту (Затверджено наказом Міністерства освіти і науки України № 886 від 02.07.2020 р.). Мови видання: українська, англійська Засновник видання: Київський столичний університет імені Бориса Грінченка. Київський столичний університет імені Бориса Грінченка утворений 26 грудня 2023 року шляхом злиття Київського університету імені Бориса Грінченка і Муніципального закладу вищої освіти «Київської Академії мистецтв» та є їх правонаступником (на підставі рішення Київської міської ради від 23.06.2022 р. №4754/4795). Адреса редакції: м. Київ, бульвар Ігоря Шамо, 18/2. Періодичність виходу: 1 раз на рік. Видавництво. Країна видавництва. НМЦ видавничої діяльності Київського столичного університету імені Бориса Грінченка, Україна. Платформа: Open Journal System.
Borys Grinchenko Kyiv Metropolitan University.
Content of Music Education in Higher Education: From Interdisciplinarity to Transdisciplinarity
The relevance of all processes in the field of music education considers its content modernization from different points of view. The criteria and signs of modernization in the content of music education are characterized as improvement, renewal, imitation, continuity and a specific transition in terms of the principles and methods of its implementation and provision. Accordingly, the priority is the change in the requirements of time and the process of transition from the traditional view of education to innovative approaches, as well as its continuity and combination with valuable national traditions. The modernization of music education is aimed at improving the quality and integrity of the system through transformations and its ability to authoritatively respond to the challenges of the 21st century. The basis for modernization of the music education content is the integration of modern technologies and scientific knowledge, primarily in the field of musical art and pedagogy, humanities and natural sciences. The task of the above-mentioned areas is to form a holistic view of a person, a logical transition to a personality-centered approach, the integrative nature of the latest technologies, development and self-development, ensuring the process of creativity of students to prepare them for the realities of the modern socio-cultural space. This approach focuses on both professional and general cultural needs through the objective expansion of all types of professional activity and the use of innovative teaching methods. An important category is «integrity» as a measure of spirituality, humanity, personal and creative purpose of education. The content of modern music education also includes individual values, which are learned through integrated specialized academic disciplines aimed at helping future specialists navigate the specifics of the development of an individual’s creative potential. This process is provided on an acmeological basis in order to formulate conceptual theoretical and methodological positions aimed at preserving and increasing spiritual and ideological values, national traditions, and most importantly, the continuity of scientific and pedagogical schools. Актуальність всіх процесів у сфері музичної освіти розглядає модернізацію її змісту з різних точок зору. Критерії та ознаки модернізації у зміст музичної освіти характеризуються як удосконалення, оновлення, наслідування, спадкоємність та конкретний перехід щодо принципів і методів її впровадження і забезпечення. Відповідно пріоритетними постають зміна щодо вимог часу та процесу переходу від традиційного погляду на освіту до інноваційних підходів, а також її бехперервності і поєднання із ціннісними національними традиціями. Головна мета модернізації музичної освіти спрямована на підвищення якості й цілісності системи шляхом трансформацій та її здатності авторитетно реагувати на виклики XXI століття. Базовою основою модернізації змісту музичної освіти є інтеграція сучасних технологій і наукових знань, передусім, в галузі музичного мистецтва і педагогіки, гуманітарних та природничих наук. Завдання вищезазначених напрямків полягає у формуванні цілісного уявлення про людину, логічний перехід до особистісно-орієнтованого підходу, інтегративність новітніх технологій, розвиток і саморозвиток, забезпечення процесу креативності студентів з метою підготовки до реалій сучасного соціокультурного простору. Такий підхід концентрує увагу як на фахових, так і на загальнокультурних потребах шляхом об’єктивного розширення всіх видів професійної діяльності та використання інноваційних методик навчання. Важливою категорією постає «цілісність» як міра духовності, людяності, особистісного і творчого призначення освіти. Зміст сучасної музичної освіти включає також окремі цінності, які засвоюються через інтегровані спеціалізовані навчальні дисципліни, спрямовані на те, щоб допомогти майбутнім фахівцям зорієнтуватися в специфіці розвитку творчого потенціалу особистості. Цей процес забезпечується на акмеологічній основі з метою сформулювати концептуальні теоретико-методологічні позиції, які спрямовані на збереження та примноження духовних і світоглядних цінностей, національних традицій, а головне – і спадкоємності науково-педагогічних шкіл.
Авторське право (c) 2025 Музичне мистецтво в освітологічному дискурсі
Miniatures of Spiritual Content in the Works by Composers from the Republic of Moldova
Music composed on biblical themes and addressing religious texts presents the composer with tasks of the highest order in expressing true devotion to faith, spirituality, and their optimal interpretation through elements of mastery such as intonation, texture, harmony, form, etc., sometimes even through barely perceptible «sounding» pauses, whose role is indispensable: they (pauses) can «open,» enliven, and complement the spoken word, giving it a special power and new meaning, coloring the associative moments in the perception of listeners. Working with spiritual texts, as a direct contact with the Word of God, requires highlighting truthfulness, usefulness, and the necessity of initiating a spiritual dialogue and further development of it, with the composer’s professional skill and life principles serving as the foundation. The author analyzes works by the following composers: Zlata Tkach (И лишь Земля незыблема вовеки / E only the Earth remains unshaken forever for mixed choir a cappella), Ghenadie Ciobanu (Tatăl nostru / Our Father for mixed choir a cappella and the chant Vrednică eşti / Worthy are You), Dmitry Kitenko (O’ Beata for mixed choir a cappella and Mariengebet for female choir and sextet), among others. In the works of Moldovan composers who have addressed spiritual texts, there is a point of reference that determines the specific significance of the events reflected in their compositions. Regardless the way the composers are different in their methods of presenting the musical material, its development, the use of individual compositional techniques, or their understanding of the assigned tasks are, a solid foundation for them is the eternal aspiration towards questions of existence, philosophical reflection on life, and the joy of touching spiritual truth, which is conveyed to the listeners. Such music, in its best examples, continues to embody the most important and universal ideas and emotions across various genres and conceptual frameworks. Музика, написана на біблійські сюжети, а також звернена до релігійних текстів, ставить перед композитором завдання найвищого порядку у проявленні істинної прихильності вірі, духовності та оптимальному сприйнятті їх через складові майстерності в плані інтонаційності, фактури, гармонії, форми тощо, а іноді й через ледь помітну «звучащу» паузу, роль якої незамінна: вона здатна «відкрити», оживити, доповнити звучаче слово, що набуває особливої сили та нового тлумачення, розфарбовуючи асоціативні моменти у сприйнятті слухачів. Робота над текстом духовного змісту як безпосереднє дотик до Слова Божого вимагає висвітлення істинності, корисності, необхідності «зачаття» духовного діалогу та подальшого його розвитку, опорою чому служить професійне майстерність і життєві орієнтири композитора. Автором статьи проаналізовані твори композиторів Злати Ткач (І лише Земля незмінна вічно для змішаного хору а capella), Геннадія Чобану (Tatăl nostru (Отче наш) для змішаного хору а капелла і піснопення Vrednică eşti), Дмитра Кіценка (O’ Beata для змішаного хору а капелла і Mariengebet для жіночого хору і секстету) та ін. У роботах молдовських композиторів, які звернулися до духовних текстів, присутня точка відліку, яка визначає специфічну значущість подій, відображених у їхніх творах. Як би вони не відрізнялися за способами викладу музичного матеріалу, його опрацювання, застосуванням індивідуальної композиторської техніки і, нарешті, розумінням поставлених завдань, міцним фундаментом для них служить вічне прагнення до питань буття, філософського осмислення життя і радості дотику до духовної істини, що передається й слухачам. Така музика у кращих своїх зразках і досі втілює найважливіші й загальнозначущі ідеї та емоції у різних співвідношеннях складових її жанрів і концепцій.
Reconfiguring Romantic Illusions in Mystic Waltz by Vladimir Ciolac
This article examines Mystic Waltz, a recent composition by Vladimir Ciolac, one of the leading contemporary composers from the Republic of Moldova. Through a structural-semantic analysis, the study reveals the work’s conceptual and stylistic affinities with Franz Liszt’s Mephisto Waltzes. Ciolac reimagines the philosophical narrative of Doctor Faustus, captivated by the mystical figure of Mephistopheles and driven by his relentless pursuit of power and knowledge. The reconfiguration of Romantic illusions takes place through the affirmation of Gretchen’s pure and redemptive love – her sincere emotions becoming a force that seeks to rescue Faust from self-destruction. The musical language of the piece synthesizes traditional structural formulas with contemporary sound textures, shaped by a network of intonational references. The image of Mephistopheles is constructed through the use of dissonant intervals, which carry a symbolic weight and contribute to the atmosphere of menace and instability. The composer contrasts these «diabolical» elements with consonant intervals – musical representations of Gretchen and Faust’s love – that illuminate the narrative with fleeting moments of tenderness and hope. Although Mephistopheles succeeds in deceiving the lovers, the lie ultimately collapses under the weight of emotional truth. The resulting instability, both musical and symbolic, is emphasized through the collision of dissonance and consonance – underscoring the eternal tension between illusion and redemption. У цій статті розглядається Mystic Waltz – нещодавній твір Володимира Чолака, одного з провідних сучасних композиторів Республіки Молдова. Через структурно-семантичний аналіз дослідження виявляє концептуальні та стилістичні спорідненості твору з Мефісто-валсами Ференца Ліста. Чолак переосмислює філософський наратив доктора Фауста, захопленого містичною постаттю Мефістофеля та керованого його невпинним прагненням до влади й знань. Переконфігурація романтичних ілюзій відбувається через утвердження чистої й спасенної любові Ґретхен – її щирі почуття стають силою, що намагається врятувати Фауста від самознищення. Музична мова твору синтезує традиційні структурні формули з сучасними звуковими текстурами, сформованими мережею інтонаційних відсилань. Образ Мефістофеля створюється за допомогою дисонантних інтервалів, які несуть символічне навантаження і сприяють атмосфері загрози та нестабільності. Композитор протиставляє ці «дияволські» елементи консонантним інтервалам – музичним втіленням кохання Ґретхен і Фауста, що висвітлюють наратив миттєвими спалахами ніжності та надії. Хоч Мефістофель і вдається обдурити закоханих, обман зрештою розкривається під тягарем емоційної правди. Отже, отримана нестабільність, як музична, так і символічна, підкреслюється зіткненням дисонансу та консонансу – що акцентує вічне напруження між ілюзією і спокутою.
Костянтин Михайлович Смага та Ян Генріхович Пухальський – постаті, які без перебільшення можна назвати патріархами київської школи гітарного мистецтва та яскравими представниками української класичної гітари. Їхня багаторічна і самовіддана діяльність суттєво вплинула на формування та розвиток гітарного мистецтва в Україні, підвищивши його статус у вітчизняному музичному світі та сприяючи значному розширенню репертуару для цього інструмента. Завдяки їхній педагогічній праці та творчим ініціативам, було виховано цілу плеяду гітаристів-професіоналів, які продовжують традиції класичного виконавства і вносять свій внесок у розвиток української музичної культури як виконавці, так і педагоги. Обидва митці вирізнялися не лише педагогічною майстерністю, а й високим рівнем виконавської діяльності. Їх сольні концерти та участь у музичних проектах користувалися великою популярністю серед слухачів, а записи виступів звучали на радіо та озвучували фільми, що сприяло популяризації класичної гітари серед широкої аудиторії. Сьогодні, хоча про їхнє життя та творчість у свій час писали небагато, їхня «присутність» і вплив на музичну спільноту відчутні й досі: спогади колег, учнів і слухачів, а також розповіді про їхню діяльність зберігають живий образ цих легендарних особистостей, що залишили глибокий слід в історії української музики. Таким чином, постаті Костянтина Смаги та Яна Пухальського є не лише символом класичної гітарної традиції Києва, а й важливим етапом у формуванні професійної музичної культури в Україні, підтверджуючи значення індивідуальної творчої та педагогічної діяльності у розвитку національного мистецтва. Kostyantyn Mykhailovych Smaga and Yan Henrikhovych Puhalsky are figures who, without exaggeration, can be called the patriarchs of the Kyiv school of guitar art and bright representatives of the Ukrainian classical guitar. Their many years of selfless activity have significantly influenced the formation and development of guitar art in Ukraine, raising its status in the domestic music world and contributing to a significant expansion of the repertoire for this instrument. Thanks to their pedagogical work and creative initiatives, a whole galaxy of professional guitarists has been raised who continue the traditions of classical performance and contribute to the development of Ukrainian musical culture as performers and teachers. Both artists were distinguished not only by their pedagogical skills, but also by a high level of performing activity. Their solo concerts and participation in musical projects were very popular among listeners, and recordings of their performances were played on the radio and provided soundtracks for films, which contributed to the popularization of the classical guitar among a wide audience. Today, although little was written about their lives and work at the time, their «presence» and influence on the musical community are still palpable: the memories of colleagues, students and listeners, as well as stories about their activities, preserve a vivid image of these legendary personalities who left a deep mark on the history of Ukrainian music. Thus, the figures of Kostyantyn Smaga and Yan Puhalsky are not only a symbol of the classical guitar tradition of Kyiv, but also an important stage in the formation of professional musical culture in Ukraine, confirming the importance of individual creative and pedagogical activity in the development of national art.
Музична мова новогрецької музики: історія і сценарії майбутнього
Анотація Новогрецьке музичне мистецтво, попри історичні обставини, у середині ХХ століття досягло світового лідерства у композиції. Цьому сприяла етнічна пам’ять греків про роль керманича мистецтв, прагнення до володіння сучасними композиторськими техніками, впевненість у власній національній мистецькій самодостатності. Тема дослідження – становлення і розвиток музичної мови новогрецької музики. Визначені основні етапи розвитку грецької композиторської школи, яка, попри прадавнє історичне коріння грецької музики, є однією з наймолодших у Європі. Вказано на головну проблему ранніх етапів становлення новогрецької музики – поєднання монодійного національного фольклору з основами гармонії європейської академічної музики. Дається огляд новітніх тенденцій у творчості грецьких композиторів ХХ століття – Димітріса Мітропулоса, Нікоса Скалкотаса, Мікіса Теодоракіса, Димітріса Капсоменоса, Янніса Ксенакіса. Робиться висновок про те, що загальну картину розвитку музичної мови новогрецької музики ХХ століття визначає взаємодія етнічних і модернових проявів. Серед перших – відображення основ грецької міфології, філософії, модальної архаїки грецького фольклору, ромейської поетики, візантійського мелосу, сучасної громадянській пісні, регіональної специфіки, де особливо яскраво представлені острів Крит і втрачений регіон Малої Азії. Серед других – варіанти взаємодії діатоніки і хроматики, застосування комп’ютерного програмування, синтезованого, або записаного звуку, документальна музика. На основі сценаріїв розвитку новогрецького музичного мистецтва ХХ століття робиться припущення про відмінність музичної мови наступної епохи від музичної мови епохи модерну, аналогічної до відмінності останньої від класико-романтичного періоду, подальше розкриття етнічного компоненту найновішими методами композиції. Modern Greek musical art, despite historical circumstances, achieved world leadership in composition in the mid-20th century. This was facilitated by the ethnic memory of the Greeks about the role of the helmsman of the arts, the desire to master modern compositional techniques, and the confidence in their own national artistic self-sufficiency. The topic of the study is the formation and development of the musical language of modern Greek music. The main stages of the development of the Greek composer school are determined, which, despite the ancient historical roots of Greek music, is one of the youngest in Europe. The main problem of the early stages of the formation of modern Greek music is indicated - the combination of monody national folklore with the foundations of harmony of European academic music. An overview of the latest trends in the work of Greek composers of the 20th century – Dimitris Mitropoulos, Nikos Skalkotas, Mikis Theodorakis, Dimitris Kapsomenos, Yannis Xenakis is given. It is concluded that the general picture of the development of the musical language of modern Greek music of the 20th century is determined by the interaction of ethnic and modern manifestations. Among the first are the reflection of the foundations of Greek mythology, philosophy, modal archaic Greek folklore, Roman poetics, Byzantine melos, modern civic song, regional specifics, where the island of Crete and the lost region of Asia Minor are especially vividly represented. Among the latter are options for the interaction of diatonic and chromatic, the use of computer programming, synthesized or recorded sound, documentary music. Based on the scenarios of the development of modern Greek musical art of the 20th century, an assumption is made about the difference between the musical language of the next era and the musical language of the modern era, similar to the difference of the latter from the classical-romantic period, further disclosure of the ethnic component using the latest composition methods.
Формування морально-етичної культури майбутніх учителів музики у ЗВО Сполучених Штатів Америки та країн Європи
У статті проаналізовано, зміст, основні принципи, форми та методи формування морально-етичної культури майбутніх учителів музики у закладах вищої освіти США та європейських країн. З’ясовано, що морально-етична культура вчителя музики передбачає реалізацію таких принципів, як: повага до всіх учнів, встановлення професійних меж, приклад гарної поведінки, прояв турботи та співчуття, підтримка цінностей музичної освіти в суспільстві та професії. Зміст діяльності окресленої категорії вчителів спрямований на розвиток учнів, співпрацю з колегами, тісну взаємодію з суспільством та розуміння етичних обов’язків, що пов’язані з їхньою роллю. Взагалі, морально-етична культура майбутніх учителів музики включає встановлення позитивних стосунків з вихованцями, налагодження з ними психологічного контакту, вміння спілкуватися та співпрацювати як з колегами, так і учнями, відчувати цінність та сенс освітньої діяльності. Встановлено, що формування морально-етичної культури майбутнього вчителя музики в США та Європі спрямоване на інтеграцію етики у підготовку вчителів як через теорію, так і реальний досвід, організацію рефлексивної практики, впровадження педагогічних підходів, виховання емпатії, розвиток етичної чутливості, розуміння впливу музичного вибору на суспільство, участь майбутніх учителів у міжкультурному діалозі та забезпечення відповідності особистої етики вчителя його професійним цінностям. Проведене дослідження свідчить, що одним із розповсюджених шляхів формування морально-етичної культури майбутніх учителів музики в зарубіжній педагогічній думці виступає інтеграція нормативної етики, моральної філософії і морального виміру музичної освіти в програму їхньої підготовки. З’ясовано, що до найбільш дієвих форм і методів формування морально-етичної культури майбутніх учителів музики можна віднести: семінари; коментарі та рекомендації, що сприяють ефективному самовдосконаленню виконавських навичок студентів; зустрічі зі шкільними вчителями для обміну професійним досвідом; аналіз поточних проблем та викликів, які мають місце у практиці музичної освіти школи; консультації; проєктна робота; оцінювання виступів студентів, їхніх творчих музичних робіт і проєктів; слухання музики та її аналіз; написання есе з подальшим його обговоренням та деякі інші. The article analyses the content, basic principles, forms and methods of forming the moral and ethical culture of future music teachers in higher education institutions in the United States and European countries. It has been established that the moral and ethical culture of a music teacher involves the implementation of such principles as: respect for all students, setting professional boundaries, setting an example of good behaviour, showing care and compassion, and supporting the values of music education in society and the profession. The activities of this category of teachers are aimed at student development, cooperation with colleagues, close interaction with society, and understanding of the ethical responsibilities associated with their role. In general, the moral and ethical culture of future music teachers includes establishing positive relationships with students, establishing psychological contact with them, the ability to communicate and cooperate with both colleagues and students, and feeling the value and meaning of educational activities. It has been established that the formation of the moral and ethical culture of future music teachers in the United States and Europe is aimed at integrating ethics into teacher training through both theory and real experience, the organisation of reflective practice, the introduction of pedagogical approaches, fostering empathy, developing ethical sensitivity, understanding the impact of musical choices on society, involving future teachers in intercultural dialogue, and ensuring that teachers’ personal ethics are consistent with their professional values. The study shows that one of the most common ways of forming the moral and ethical culture of future music teachers in foreign pedagogical thought is the integration of normative ethics, moral philosophy and the moral dimension of music education into their training programme. It has been established that the most effective forms and methods of shaping the moral and ethical culture of future music teachers include: seminars; comments and recommendations that contribute to the effective self-improvement of students’ performance skills; meetings with school teachers to exchange professional experience; analysis of current problems and challenges in the practice of music education in schools; consultations; project work; evaluation of students’ performances, their creative musical works and projects; listening to music and its analysis; writing essays with subsequent discussion; and some others.
Визнання результатів неформального навчання у мистецьких університетах: виклики, практики та порівняльний аналіз
У статті здійснено комплексний аналіз стану упровадження практики визнання результатів неформальної та інформальної освіти (ВНРН) у вищих мистецьких закладах освіти України, що розглядається як важливий інструмент підвищення якості підготовки фахівців, індивідуалізації освітнього процесу та розширення можливостей професійної реалізації здобувачів. На основі емпіричного дослідження, проведеного серед студентів 2–3 курсів та магістрантів, а також викладачів кафедри академічного та естрадного вокалу Київського столичного університету імені Бориса Грінченка, виявлено ключові проблеми: низький рівень обізнаності студентів про процедури ВНРН, недостатню доступність інформаційних матеріалів, складність підготовки портфоліо та відсутність уніфікованих критеріїв оцінювання творчих результатів. Особливу увагу приділено порівнянню українських підходів із провідними європейськими практиками (Шотландія, Норвегія, Швеція, Нідерланди), які демонструють ефективність законодавчого закріплення процедур, інтеграції RPL до національних кваліфікаційних рамок і використання цифрових інструментів. Запропоновано рекомендації щодо створення єдиних методичних матеріалів, розроблення стандартів оцінювання мистецького досвіду, автоматизації процедур подання заяв і підвищення кваліфікації викладацького складу. Отримані результати мають практичне значення для модернізації мистецької освіти України та наближення її до європейських стандартів. The article analyzes the state of implementation of the recognition of non-formal education results in higher art education institutions in Ukraine. Based on empirical research conducted among students and faculty of the Department of Academic and Pop Vocal at Borys Grinchenko Kyiv Metropolitan University, the study revealed a low level of awareness among students, the complexity of procedures, and the lack of clear assessment criteria. Leading European practices (Scotland, Norway, Sweden, the Netherlands) and the possibilities of their adaptation to the Ukrainian context are considered. Recommendations are proposed for the unification of procedures, the development of methodological materials, the creation of digital tools, and the improvement of faculty qualifications.
Технологічні трансформації при створенні музичного аудіоальбому в умовах науково-технічної революції XXI століття
Науково-технічний прогрес трансформує вокальне виконавство, впливаючи на дизайн звуку. Технології фонофіксації та звукопідсилення посилюють емоційність творів, а студійні інновації сприяють створенню композицій з використанням сучасних методів аудіовізуального простору. Розвиток мультимедійних засобів породжує дисгармонійні явища, як-от аудіографічні імітації та скорочення часу обробки. Використання студійного обладнання вимагає від виконавця кваліфікованої освіти, вміння працювати з мікрофонами, знання мікшування та мастерингу. Якість звучання вокалу стає пріоритетом, а обробка звуку має відповідати художнім образам творів. Звукорежисери, використовуючи комп'ютерні технології, прагнуть до вірного відтворення звучання аудіокомпозиції. У ХХІ столітті звукорежисерські засоби трансформують твори, проте технічна обробка звуку залишається феноменальним явищем для слухачів. Роль звукорежисера у композиції є вирішальною, адже він моделює фінальне дизайнування звуку. Українські діячі мистецтва критикують сучасну поп-музику, ставлячи під сумнів комп'ютерні технології. Звукорежисерська робота потребує удосконалення, систематизації та кваліфікації. Тобто, творче мислення, слуховий аналіз, технічне навчання та музична освіта є необхідними. Технології звукозапису та обробки звуку створюють естетичні образи. Звукорежисери повинні знати сюжетну лінію та партитуру, а також можуть спільно писати музику. Звукопідсилення стає важливим для виконання популярних пісень, а мікрофони посилюють динаміку. Студії створюються відповідно до завдань, а технологія стереомузики додає нові методи медіалізації. Технічний процес звукозапису складний, а звукорежисери використовують мікшерні пульти для створення стереофонічного звукового образу. Розвиток технології звукозапису впливає на музичну культуру, поширюючи фіксацію музичних «альбомів». Техніка звукозапису є культурологічним чинником, а звукорежисери та виконавці повинні відчувати композицію. Артистам варто налаштовувати мікрофонні пристрої, а звукоінженерам – обробляти голоси. Трансформаційні технології поки що мають обмеження, а також дається взнаки і брак знань про звукові характеристики композицій та техніку фіксації мелодії. The scientific and technological progress fundamentally reshapes vocal performance, exerting a profound influence on sound design. Phono fixation technologies and sound amplification enhance the emotional impact of musical works, while studio innovations facilitate the creation of compositions utilizing advanced audiovisual methods. The proliferation of multimedia tools, however, introduces dissonant phenomena, such as audio graphic simulations and accelerated processing times. The utilization of studio equipment demands performers possess qualified education, microphone proficiency, and expertise in mixing and mastering. Vocal sound quality remains paramount, and audio processing must align with artistic visions. Sound engineers, leveraging computer technologies, strive for optimal audio composition fidelity. In the 21st century, sound engineering tools are transforming musical works, yet technical audio processing remains a phenomenological enigma for listeners. The role of the sound engineer in composition is pivotal, as they sculpt the final sound design. Ukrainian artists critique contemporary pop music, questioning the reliance on computer technologies. Sound engineering necessitates refinement, systematization, and professional qualification. Creative thinking, auditory analysis, technical training, and musical education are indispensable. Sound recording and processing technologies generate diverse aesthetic expressions. Sound engineers must comprehend narrative structures and scores and may co-compose music. Sound amplification is crucial for popular music, with microphones capturing dynamic nuances. Studios are tailored to specific objectives, and stereo music technology introduces novel mediatization techniques. The technical audio recording process is intricate, with sound engineers employing mixing consoles to construct stereophonic soundscapes. Technological advancements in recording impact musical culture, popularizing the concept of fixed musical «albums.» Audio recording techniques function as a cultural determinant, with sound engineers and performers needing to perceive the composition. Artists should master microphone adjustments, and audio engineers must manipulate vocal processing. Transformative technologies are constrained by limitations and knowledge gaps regarding sonic characteristics and recording techniques.
Інтеграція вокальної та сценічно-мовленнєвої підготовки майбутніх акторів
У статті здійснено теоретичне й методичне обґрунтування інтеграції вокальної та сценічної мовленнєвої підготовки у системі професійного навчання майбутніх акторів драматичного театру. На основі аналізу сучасного стану мистецької освіти, визначено актуальні тенденції у розвитку інноваційних форматорів творчих компетентностей, що зумовлені зростанням ролі музики й вокалу в сучасному театральному процесі. Досліджено чинники, які впливають на формування сценічного голосу, музичного та ритмічного слуху, інтонаційної чутливості студентів, обґрунтовано педагогічні умови ефективної реалізації інтегративного підходу у вищій мистецькій школі. Виокремлено основні методичні принципи поєднання вокально-технічних, ритмічних та мовленнєвих засобів, які спрямовані на досягнення високого рівня виконавської майстерності актора, здатного органічно поєднувати спів і декламацію у сценічній дії. Зміст статті охоплює ґрунтовний огляд сучасної фахової, методичної й наукової літератури з питань вокальної педагогіки, сценічної мови, акторської майстерності, українського й зарубіжного досвіду підготовки митців театру. Представлено результати авторської педагогічної практики й апробації розроблених тренінгових вправ, подано систему вправ на розвиток фонематичного слуху, сценічного голосу, музично-ритмічної виразності, мовленнєвої інтонації тощо. Автором запропоновано моделі інтегративного навчання, які передбачають міждисциплінарну взаємодію педагогів вокалу, сценічної мови, майстерності актора, концертмейстерів, що дозволяє формувати у майбутніх акторів цілісне мовно-музичне мислення, творчий підхід до роботи з текстом і музичним матеріалом. Доведено, що акумуляція вокальних, ритмічних і мовленнєвих навичок є передумовою формування індивідуального артистичного стилю, розвитку гнучкості й виразності сценічного голосу, здатності до самовираження і багатовекторного творчого зростання. Практична значущість роботи полягає у можливості застосування розроблених методичних рекомендацій у процесі фахової підготовки акторів, розширення змісту освітніх програм, інтенсифікації творчої складової професійної освіти майбутніх фахівців театрального мистецтва, збагаченні театральної педагогіки сучасними інтегративними моделями. The article provides a theoretical and methodological substantiation of the integration of vocal and stage speech training within the framework of professional education for future drama theatre actors. Based on the analysis of the current state of arts education, the main trends in the development of innovative components of creative competences are identified, determined by the increasing role of music and vocal skills in contemporary theatrical practice. The article explores factors influencing the formation of stage voice, musical and rhythmic hearing, and students’ intonational sensitivity; pedagogical conditions for effective implementation of the integrative approach in higher arts schools are substantiated. The core methodological principles for combining vocal-technical, rhythmic, and speech tools aimed at achieving a high level of acting mastery–enabling the organic fusion of singing and declamation in stage performance–are identified. The content of the article includes a thorough review of contemporary professional, methodological, and academic literature covering vocal pedagogy, stage speech, acting techniques, and Ukrainian and international experience in theatre artist training. Results of the author’s pedagogical practice and the approbation of developed training exercises are presented, including a system of activities for the development of phonemic hearing, stage voice, musical and rhythmic expressiveness, and speech intonation, among others. The author proposes integrative learning models that presuppose interdisciplinary cooperation between vocal teachers, stage speech specialists, acting instructors, and répétiteurs, fostering holistic verbal-musical thinking and a creative approach to working with both text and musical material in aspiring actors. It is demonstrated that the accumulation of vocal, rhythmic, and speech skills serves as the foundation for developing an individual artistic style as well as flexibility and expressiveness of the stage voice, thus enabling self-expression and multifaceted creative growth. The practical significance of the study lies in the potential to apply the formulated methodological recommendations to actor training, broaden the scope of educational programmes, intensify the creative component of professional theatre education, and enrich theatre pedagogy with modern integrative models.
Застосування інструментів штучного інтелекту у професійній підготовці майбутнього фахівця музичного мистецтва
У статті розглянуто проблему використання технологій штучного інтелекту в мистецькій освіті. Метою статті визначено з’ясування особливостей застосування інструментів штучного інтелекту у професійній підготовці майбутнього фахівця музичного мистецтва. В процесі дослідження було використано теоретичні та емпіричні методи дослідження. Проаналізовано наукову літературу з питань модернізації сучасної мистецької освіти та впровадження інноваційних цифрових технологій навчання з метою збагачення освітнього й професійного досвіду майбутніх бакалаврів музичного мистецтва та підвищення рівня вмотивованості здобувачів до навчання за фахом. Здійснено порівняння цифрових платформ та додатків для створення й редагування аудіо, відео, зображень та тексту, зокрема додатків на основі штучного інтелекту. Узагальнено власний досвід та здійснено спостереження щодо застосування інструментів ШІ в процесі професійної підготовки майбутніх фахівців музичного мистецтва на заняттях з дисципліни «Університетські студії» зі студентами освітньо-професійної програми 025.00.02 Сольний спів першого (бакалаврського) рівня вищої освіти Київського столичного університету імені Бориса Грінченка. В ході дослідження виявлено, що інструменти штучного інтелекту активно використовуються в процесі навчання співу закордоном, що підтверджено численними науковими працями, проте застосування ШІ в українській вокальній педагогіці висвітлено в науковій дискусії недостатньо, що і зумовило вибір даної тематики. Зроблено висновки, що технології штучного інтелекту значно урізноманітнюють навчально-методичний інструментарій, збагачують креативно-освітній досвід здобувачів, розкривають нові можливості для розвитку наукового та творчого потенціалу студентів, оптимізують виконання навчальних завдань, шляхом опанування широкого інструментарію для редагування та генерування контенту. Подальшого дослідження потребують питання наукової етики та авторського права в процесі створення та поширення цифрового продукту. The article discusses the problem of using artificial intelligence technologies in arts education. The purpose of the article is to clarify the features of applying artificial intelligence tools in the professional training of future music specialists. Theoretical and empirical research methods were used in the study. Scientific literature on the modernization of contemporary arts education and the introduction of innovative digital learning technologies was analyzed with the aim of enriching the educational and professional experience of future music arts bachelor’s degree holders and increasing the level of motivation of applicants to study in this field. A comparison of digital platforms and applications for creating and editing audio, video, images, and text, including applications based on artificial intelligence, was carried out. The author’s own experience was summarized and observations were made on the use of AI tools in the professional training of future music specialists in classes on the subject «University Studies» with students of the educational and professional program 025.00.02 Solo Singing of the first (bachelor’s) level of higher education at the Boris Grinchenko Kyiv Metropolitan University. The study revealed that artificial intelligence tools are actively used in the process of teaching singing abroad, which is confirmed by numerous scientific works. However, the use of AI in Ukrainian vocal pedagogy has not been sufficiently covered in scientific discussions, which determined the choice of this topic. It was concluded that artificial intelligence technologies significantly diversify teaching and methodological tools, enrich the creative and educational experience of students, open up new opportunities for the development of students’ scientific and creative potential, and optimize the performance of educational tasks by mastering a wide range of tools for editing and generating content. Further research is needed on issues of scientific ethics and copyright in the process of creating and distributing digital products.
Авторські твори сучасних українських педагогів-піаністів: жанрово-образні пріоритети і стильові особливості
Результати попереднього дослідження і анкетного опитування викладачів початкових спеціалізованих мистецьких навчальних закладів обумовили потребу висвітлити пласт української фортепіанної музики для дітей, створеної сучасними педагогами-піаністами. Мета статті – дати комплексну оцінку фортепіанній творчості сучасних українських авторів щодо художньо-образного та жанрово-стильового вирішення, а також обґрунтувати навчально-виховний потенціал творів у контексті основних завдань мистецької освіти. Методологічну основу дослідження склали історико-культурний, порівняльно-аналітичний, дидактичний та теоретичний методи. Визначено жанрово-образні пріоритети сучасних фортепіанних збірок: цикл різножанрових програмних мініатюр, художній етюд, домінують казково-фантастичні сюжети, ліричні та емоційно-драматичні композиції, пов’язані з особистими враженнями та переживанням подій російсько-української війни. Вперше до наукового обігу внесено фортепіанні твори Т. Афанасенко, М. Шентюрк та Є. Дзюби, що засвідчують новий етап у формуванні музично-педагогічного матеріалу і в яких поєднуються академічні засади, національна інтонаційність і риси сучасного музичного мислення. Фортепіанний доробок композиторок представлений творами різного рівня складності, що сприяє системному формуванню виконавських навичок, розвитку техніки, образного мислення, творчої уяви й емоційної чутливості учнів. Характерною ознакою їхніх творів є доступний технічний виклад, яскраві програмні назви, наявність національної інтонаційної основи, а також активне застосування сучасних гармонічних і ритмічних моделей. Охарактеризовано стильову палітру, яка поєднує неоромантичні, неокласичні, імпресіоністичні та джазові риси, а також вплив стилю New Age і популярної музики. Вказано на особливості фактури, що відзначається прозорістю, мелодичною виразністю, фігураційним супроводом, остінатністю та імпровізаційним типом викладу. Аналіз сучасного педагогічного репертуару свідчить про активний розвиток традиції обробки народних мелодій та адаптації популярної української музики для навчальних потреб. В авторських аранжуваннях українського фольклору та творів з поп і рок-репертуару збережено первинну мелодичну основу, водночас застосовано модерні засоби музичної виразності: ладові і тональні модуляції, джазові гармонічні формули, поліритмію, остінатні структури, досягнення просторовості фактури за рахунок тембрально-регістрового розширення і т.ін. Це забезпечує наближення музичної мови до художніх орієнтирів сучасного юного покоління. Зроблено висновок, що творчість сучасних українських педагогів-піаністів, зберігаючи національні традиції, формує новий художньо-педагогічний простір, сприяє розвитку творчості та підвищенню інтересу дітей і молоді до українського музичного мистецтва. The results of previous research and a questionnaire survey of teachers from primary specialized art schools have revealed the need to highlight a significant layer of Ukrainian piano music for children created by contemporary pianist-teachers. The purpose of the article is to provide a comprehensive assessment of the piano works of modern Ukrainian authors in terms of their artistic, figurative, and stylistic solutions, as well as to substantiate the educational potential of these compositions in the context of the main objectives of art education. The methodological framework of the study includes historical-cultural, comparative-analytical, didactic, and theoretical approaches. The genre and imagery priorities of modern piano collections have been identified: cycles of diverse programmatic miniatures and artistic etudes, fairy-tale and fantasy plots, lyrical and emotionally dramatic compositions connected with personal impressions and reflections on the events of the Russian–Ukrainian war. The works of T. Afanasenko, M. Shentyurk, and Ye. Dziuba demonstrates a new stage in the formation of music-pedagogical repertoire that unites academic foundations, national intonational features, and traits of modern musical thinking. Their piano output encompasses works of various levels of difficulty, which contribute to the systematic development of performance skills, technique, figurative thinking, creative imagination, and emotional sensitivity of students. Characteristic features of their compositions include accessible technical texture, vivid programmatic titles, national melodic intonation, and the active use of modern harmonic and rhythmic models. The stylistic palette combines Neoromantic, Neoclassical, Impressionistic and jazz elements, as well as the influence of New Age and popular music. The texture is distinguished by transparency, melodic expressiveness, figurative accompaniment, ostinato patterns, and improvisatory presentation. The analysis of the modern pedagogical repertoire reveals the active development of the tradition of arranging folk melodies and adapting popular Ukrainian music for educational purposes. In the authors’ arrangements of Ukrainian folklore and songs from pop and rock repertoires, the primary melodic basis is preserved, while modern means of musical expression are applied – modal and tonal modulations, jazz harmonic formulas, polyrhythmic and ostinato structures, and spatial textural expansion through timbral and register contrast. These techniques bring the musical language closer to the artistic orientation of the younger generation. It is concluded that the creative work of contemporary Ukrainian pianist-teachers, while preserving national traditions, shapes a new artistic and pedagogical space, promotes creativity, and enhances children’s and youth’s interest in Ukrainian musical art.
Ансамблеве музикування у закладі фахової передвищої освіти: співпраця й музична грамотність
Модель розвитку музичної грамотності студентів ЗФПО розгортається в площині ансамблевого музикування як співпраці, що спирається на якісний зворотний зв’язок. У її основу покладено аналіз і синтез сучасних праць, контент-аналіз нормативних документів та порівняння підходів до спільної діяльності й взаємонавчання; емпіричний рівень представлено інтерпретативними спостереженнями за репетиціями студентських ансамблів. Мета – показати, як очікувані результати навчання поєднати з прозорими критеріями та процедурами зворотного зв’язку, придатними для різнорівневих складів ЗФПО, і тим самим підвищити керованість репетиційного процесу. Музичну грамотність подано як інтегровану здатність: узгоджувати метроритм, витримувати звуковисотні співвідношення, працювати з балансом і фактурою, читати з аркуша, добирати та погоджувати артикуляційні засоби, стилістично мотивувати інтерпретаційні рішення й рефлексувати власний внесок у спільному звучанні. Ключовим інструментом моделі є «мова ознак» – стислий набір зрозумілих індикаторів якості (метроритм, інтонація, баланс, артикуляція, стиль, комунікація), що структурує взаємооцінювання та самооцінювання і робить зворотний зв’язок предметним для всіх учасників. Організаційно репетицію подано як короткий цикл: програвання – фокусоване обговорення за ознаками – корекція – повтор. Також описано роботу в мікроскладах і ротацію функцій лідерства (метроритм, вступи, баланс, інтонування). Наведено приклади опрацювання інтонаційно чутливих інтервалів, балансу голосів у кульмінаціях, читання з аркуша у щільній фактурі та стандартизації комунікативних сигналів (погляд, кивок, зняття). Окрему увагу приділено моделі «викладач у складі ансамблю», що унаочнює професійні стратегії, прискорює засвоєння комунікативно-виконавських практик і підтримує культуру взаємної відповідальності. Практична значущість підходу полягає у можливості впровадження без перегляду навчальних планів: достатньо прийняти «мову ознак», домовитися про правила комунікації та вибудувати репетиції короткими циклами з підсумковим кроком. За такої конфігурації оцінювання перестає бути лише зовнішнім контролем і працює як спільна відповідальність та інструмент самовдосконалення; стабілізується метроритм, поліпшується висотна чистота, узгоджуються артикуляційні рішення, зростає якість читання з аркуша у різнорівневих складах. Запропонована модель конкретизує механізми формування музичної грамотності у спільному виконанні, зменшує суб’єктивізм оцінювання та сприяє розвитку культури професійної відкритості в освітньому середовищі ЗФПО. Новизна полягає в поєднанні «мови ознак» із циклічною організацією репетицій і роллю «викладач у складі ансамблю», що переносить критерії якості у повсякденну практику занять і дає швидкий, вимірюваний ефект. The article presents a model for developing students’ musical literacy in institutions of professional pre-higher education (ZFPO, in Ukrainian) through ensemble music-making understood as collaborative work grounded in high-quality feedback. The model draws on analysis and synthesis of recent scholarship, content analysis of arts-education policy documents, and a comparative review of approaches to collaboration and peer learning; empirically, it relies on interpretive observations of student ensemble rehearsals. The aim is to connect intended learning outcomes with transparent criteria and feedback procedures workable for mixed-level ensembles, thereby increasing the manageability of the rehearsal process. Musical literacy is treated as an integrated capacity to coordinate meter–rhythm, maintain pitch relationships, manage balance and texture, sight-read, select and align articulation means, justify stylistic interpretive decisions, and reflect on one’s contribution to the shared sound. The central instrument of the model is a «language of indicators» –a compact set of clear quality cues (meter–rhythm, intonation, balance, articulation, style, communication) that structures peer- and self-assessment and makes feedback specific for all participants. Organizationally, the rehearsal is framed as a short cycle: run-through → focused discussion by indicators → correction → repeat. The article also describes work in micro-ensembles and the rotation of leadership functions (meter–rhythm, entries/cues, balance, tuning). Examples include work with intonation-sensitive intervals, balancing voices in climactic sections, sight-reading in dense textures, and the standardization of communicative signals (eye contact, nod, cut-off). Special attention is paid to the «teacher-within-the-ensemble» model, which makes professional strategies visible, accelerates the acquisition of communicative and performance practices, and fosters a culture of mutual responsibility. The approach is readily implementable without revising curricula: it is sufficient to adopt the language of indicators, agree on communication rules, and structure rehearsals as short cycles with a closing step. In this configuration, assessment ceases to be external control and functions as shared responsibility and an instrument of self-improvement; meter–rhythm stabilizes, pitch accuracy improves, articulation decisions align, and sight-reading quality grows across mixed-level ensembles. The model specifies mechanisms for cultivating musical literacy in ensemble performance, reduces the subjectivity of assessment, and supports professional openness in ZFPO learning environments. Its novelty lies in combining the language of indicators with a cyclic rehearsal design and the teacher-within-the-ensemble role, which transfers quality criteria into daily practice and yields rapid, measurable effects.
Трансформація музично-теоретичних дисциплін у професійній підготовці бакалаврів музичного мистецтва
Стаття присвячена актуальній проблемі трансформації музично-теоретичної підготовки майбутніх бакалаврів музичного мистецтва як складової їх професійної підготовки в умовах викликів та змін в культурі та мистецькій освіті в Україні. Опрацьовано наукові праці, що розкривають сутність ключових та дотичних понять: музично-теоретична підготовка, професійна підготовка. З’ясовано, що блок музично-теоретичних дисциплін сприяє формуванню спеціальних (фахових) компетентностей та орієнтує на досягнення ключових результатів навчання. Виявлено не повну відповідність традиційних навчальних програм музично-теоретичних дисциплін вимогам сучасного музичного простору. Наголошено, що трансформація викладання музично-теоретичних дисциплін – це активний етап оновлення змісту і форм освітнього процесу в закладах вищої музичної освіти. Визначено основні концептуальні засади трансформації музично-теоретичних дисциплін, спрямовані на підготовку творчого компетентного фахівця, готового до викликів XXI століття в умовах цифровізації освіти. Представлено методологічні підходи до модернізації системи викладання музично-теоретичних дисциплін, компоненти та напрями ключових трансформаційних змін у вітчизняних закладах вищої музичної освіти, наголошується на оновленні методики викладання та застосування цифрових, інтерактивних та інноваційних технологій. Визначено педагогічні умови реалізації системи трансформації музично-теоретичних дисциплін. Наголошено на необхідності оновлення репертуарної політики. The article is devoted to the topical issue of transforming the music theory training of future bachelors of music as part of their professional training in the context of challenges and changes in culture and arts education in Ukraine. Scientific works revealing the essence of key and related concepts, such as music theory training and professional training, have been studied. It has been established that the block of music theory disciplines contributes to the formation of special (professional) competencies and focuses on achieving key learning outcomes. It has been revealed that traditional music theory curricula do not fully meet the requirements of the modern music space. It is emphasized that the transformation of teaching music theory disciplines is an active stage in updating the content and forms of the educational process in higher music education institutions. The main conceptual foundations of the transformation of music theory disciplines aimed at training creative, competent specialists ready for the challenges of the 21st century in the context of the digitalization of education have been identified. Methodological approaches to modernizing the system of teaching music theory disciplines, components and directions of key transformational changes in domestic higher music education institutions are presented, and emphasis is placed on updating teaching methods and the use of digital, interactive, and innovative technologies. The pedagogical conditions for the implementation of the system of transformation of music theory disciplines are defined. The need to update the repertoire policy is emphasized.
Формування професійної суб’єктності майбутніх артистів-вокалістів на заняттях сольного співу в умовах сучасної університетської освіти
Швидкий розвиток науково-педагогічної науки, збільшення обсягів інформації, підвищення вимог до кваліфікації фахівців потребують формування відповідних соціально-особистісних і професійних компетентностей майбутніх співаків у період навчання в вищому навчальному мистецькому закладі. В статі розглядається актуальна педагогічна проблема формування професійної суб’єктності майбутніх артистів-вокалістів на заняттях сольного співу в умовах сучасної університетської освіти в Україні. Встановлено, що розвиток суб’єктності залежить від певних наявних у суспільстві можливостей, а формування суб’єктних якостей особистості ґрунтується на свободі керованій суб’єктом. Виховання майбутнього фахівця є процесом динамічним, який відбувається в умовах реальних можливостей особистості, що необхідно для вільного творчого розвитку. Суб’єктність є динамічною категорією, яка полягає в самоствердженні, саморозвитку, в усвідомленні себе в можливостях, особливостях, розумінні недоліків і достоїнств. Суб’єктність виявляється у діяльності, спілкуванні, самопізнанні. Професійна підготовка артистів-вокалістів здійснюється через впровадження практичних механізмів вирішення актуальних педагогічних завдань та використання активних форм і методів навчання. На переломних етапах життя суспільства виникає потреба у новому знанні, новій методології в нових цінностях мистецької освіти. Назріла об’єктивна потреба в підвищені ефективності підготовки майбутніх професійних співаків у закладах вищої мистецької освіти, що вказує на необхідність пошуку шляхів інтенсифікації освітнього процесу та формування професійної суб’єктності майбутніх артистів-вокалістів з урахуванням актуальних потреб професії. Одним зі шляхів вирішення цієї проблеми є використання вокальних методик і новітніх технологій під час побудови освітнього процесу на заняттях сольного співу з урахуванням специфічних особливостей цієї дисципліни. The article is devoted to the topical issue of transforming the music theory training of future bachelors of music as part of their professional training in the context of challenges and changes in culture and arts education in Ukraine. Scientific works revealing the essence of key and related concepts, such as music theory training and professional training, have been studied. It has been established that the block of music theory disciplines contributes to the formation of special (professional) competencies and focuses on achieving key learning outcomes. It has been revealed that traditional music theory curricula do not fully meet the requirements of the modern music space. It is emphasized that the transformation of teaching music theory disciplines is an active stage in updating the content and forms of the educational process in higher music education institutions. The main conceptual foundations of the transformation of music theory disciplines aimed at training creative, competent specialists ready for the challenges of the 21st century in the context of the digitalization of education have been identified. Methodological approaches to modernizing the system of teaching music theory disciplines, components and directions of key transformational changes in domestic higher music education institutions are presented, and emphasis is placed on updating teaching methods and the use of digital, interactive, and innovative technologies. The pedagogical conditions for the implementation of the system of transformation of music theory disciplines are defined. The need to update the repertoire policy is emphasized.
Принципи роботи хореографа-постановника з музичним (звуковим) матеріалом у процесі створення композиції
У статті розкрито основні синтетичні аспекти взаємозв'язку музичного та хореографічного мистецтв, що визначають особливості творчої діяльності хореографа-постановника. Визначено специфіку роботи балетмейстера з музичним матеріалом у контексті його осмислення як художнього феномену. Окреслено історичні етапи розвитку та еволюцію музичної культури відповідно до становлення танцювальної сфери. Метою дослідження є розкриття основних принципів роботи хореографа-постановника з музичним та звуковим матеріалом на різних етапах постановницької діяльності. Підкреслено, що інструментарій митця включає широкий спектр засобів для втілення творчого задуму, а одним з основних є взаємодія з елементами музичного мистецтва. Для досягнення мети використано методи аналізу, синтезу, систематизації, узагальнення, метод інтерпретації наукової думки, метод ретроспективного та порівняльного аналізу. З'ясовано, що синтез різних напрямків мистецтва забезпечує багатошаровість художнього образу та сприяє глибокому розкриттю сенсів вкладених митцем. Виявлено, що музичний та звуковий супровід є невіддільним явищем у процесі формування пластичної, танцювальної, рухової дії, а також важливим елементом стилістичного наповнення й побудови атмосфери постановки. Охарактеризовано специфікований підхід до використання музичного матеріалу у творах різних стилів та жанрів хореографії: класичному балеті, народній та народно-сценічній хореографії, джазових течіях та сучасному танці. Окрему увагу приділено варіантам застосування звуків та звукових ефектів в контексті створення хореографічної лексики та розширення художнього діапазону постановки. У висновках доведено, що взаємозв'язок вищезгаданих видів мистецтва має безперервний та фундаментальний характер. Якісне опрацювання музичного матеріалу та залучення звукових ефектів підвищує рівень постановницької майстерності фахівця у хореографічній сфері, забезпечує емоційну насиченість художнього образу та сприяє повноцінній реалізації задуму автора. The article reveals the main synthetic aspects of the interconnection between musical and choreographic arts that determine the peculiarities of the creative activity of a choreographer. The specifics of a ballet master’s work with musical material in the context of its understanding as an artistic phenomenon are defined. The historical stages of development and evolution of musical culture in accordance with the formation of the dance sphere are outlined. The aim of the study is to reveal the main principles of the choreographer’s work with musical and sound material at different stages of the production process. It is emphasised that the artist’s toolkit includes a wide range of means for the realisation of creative ideas, one of the main ones being interaction with elements of musical art. To achieve this goal, methods of analysis, synthesis, systematisation, generalisation, interpretation of scientific thought, retrospective and comparative analysis were used. It has been established that the synthesis of different art forms ensures the multi-layered nature of the artistic image and contributes to a deeper understanding of the meanings embedded by the artist. It has been revealed that musical and sound accompaniment is an integral part of the process of forming plastic, dance, and movement actions, as well as an important element of the stylistic content and atmosphere of a production. A specific approach to the use of musical material in works of various styles and genres of choreography is characterised: classical ballet, folk and folk-stage choreography, jazz trends and contemporary dance. Particular attention is paid to the use of sounds and sound effects in the context of creating choreographic vocabulary and expanding the artistic range of a production. The conclusions prove that the interconnection between the above-mentioned types of art is continuous and fundamental. High-quality processing of musical material and the use of sound effects increase the level of a specialist’s staging skills in the field of choreography, ensure the emotional richness of the artistic image and contribute to the full realisation of the author’s idea.